До: Апеляційного суду Вінницької області
(поштовий індекс, адреса)
Відповідач: Швидка Аліна Віленівна
(поштовий індекс, адреса, телефон) 
у справі №000/0000/00

ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
на рішення про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися

28 червня 2019 р. позивачкою Липською Т. М. подано апеляційну скаргу на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 червня 2019 р. у справі №000/0000/00, в якій вона просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити. Зокрема в апеляційній скарзі зазначається, що суд невірно оцінив докази та встановив факти відсутності порушень при проведенні прилюдних торгів, а саме того, що вона не була належним чином повідомлена про прилюдні торги, що державний виконавець на порушення ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив належність арештованого майна їй в цілому, оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя, щодо розподілу якого йде судовий спір і судом була винесена ухвала про заборону його відчуження. Також позивачка зазначила, що я не є добросовісним набувачем майна, оскільки мені було відомо про відсутність у неї в цілому права власності на спірне майно.
Натомість, доводи скарги є безпідставними, а рішення суду є законним і обґрунтованим.
Як видно з матеріалів справи, боржниця (позивачка) не скористалася своїми правами щодо оскарження дій державного виконавця, а звернулась до суду за  визнанням публічних торгів недійсними, що не передбачено законодавством, яке регулює примусове виконання судових рішень. Крім того, ст. 388 ЦК України гарантує особам, які купили майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист майна від його витребування. Продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації, під час якого укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої є покупець-учасник прилюдних торгів та продавець - відділ ДВС в особі спеціалізованої організації, може бути визнана недійсною з підстав і за наслідками, передбаченими законом, зокрема, ст.ст. 203, 215 ЦК України. Таких підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним позивачкою в апеляційній скарзі не наведено, а тому її твердження про те, що я не є добросовісним набувачем майна, нічим не обґрунтовані.
Доводи апеляційної скарги про те, що я є недобросовісним набувачем майна, оскільки знала, що воно не повністю належить позивачці, є безпідставними. Факт моєї обізнаності щодо цього нічим не доведено, а отже, я діяла добросовісно щодо придбання майна.
Позивачка отримала повідомлення про те, що на 19 грудня 2019 р. призначені прилюдні торги з реалізації приміщення пекарні (а.с. 5), які не відбулися в зв’язку з його нереалізацією, про що позивачка була повідомлена 25 грудня 2019 р. (а.с. 6). Акти державного виконавця про переоцінку арештованого майна відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 4.8 Тимчасового положення, якими здійснено переоцінку майна та знижено його вартість на 25 %, також були надіслані позивачці та в матеріалах справи є підтвердження вручення їй поштового відправлення (а.с. 9). Отже, твердження позивачки про її неповідомлення про проведення торгів спростовуються матеріалами справи.
Крім того Спеціалізованим підприємством «Край» не було порушено і п. 3.5 Тимчасового положення в частині порядку опублікування на відповідному веб-сайті інформації про майно, що реалізується, оскільки такі публікації в мережі Інтернет були здійснені вчасно (а.с. 27–32).
Доводи апеляційної скарги про порушення державним виконавцем ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він не перевірив належність арештованого майна їй на праві власності, також спростовуються документами виконавчого провадження, оглянутими в судовому засіданні, з яких вбачається, що державний виконавець такі дії вчиняв. Крім того, позивачка дії державного виконавця щодо цього в передбаченому законом порядку не оскаржувала, а особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак, із позовом про зняття арешту з майна до суду ніхто не звертався. Тому і ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Враховуючи викладене, на підставі ст. 367, ст. 374, ст. 375 ЦПК України,

ПРОШУ:

Апеляційну скаргу Липської Т. М. залишити без задоволення, а рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 червня 2019 р. - без змін.

Додаток:
1)Копія відзиву.

(дата)

(підпис)
Відповідач