Львівський апеляційний господарський суд
(поштовий індекс, адреса, телефон)
Позивач: Об’єднання підприємств «У»
(поштовий індекс, адреса, телефон)
р/р 000000000000 МФО 000000, код ЄДРПОУ 00000000
Відповідач (скаржник): 
Мале приватне підприємство «О»
(поштовий індекс, адреса, телефон)
р/р 000000000000 МФО 
000000, код ЄДРПОУ 00000000
Справа № 5015/1181/16

АПЕЛЯЦІЙНА СКАРГА
на рішення Господарського суду щодо визнання договору укладеним

Рішенням Господарського суду Львівської області від 7 червня 2019 р. (повне рішення складено 13 червня 2019 р.) позов об’єднання підприємств «У» (позивач, ОП) до малого приватного підприємства «О» (відповідач, МПП, скаржник) задоволено повністю. Визнано укладеним з 18 грудня 2018 р. між ОП та МПП договір про виплату винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань на умовах проекту, надісланого з листом 24 листопада 2018 р. № 01-24/11/17. Судом здійснено розподіл господарських витрат.
Вважаємо рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, а відтак таким, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що позивач є єдиною в Україні уповноваженою організацією колективного управління, що здійснює збір та розподіл винагороди (роялті) за використання фонограм, відеограм, опублікованих з комерційною метою, їх примірників та зафіксованих у них виконань шляхом їх публічного сповіщення в ефір та публічного сповіщення по проводах.
Оскільки відповідач є провайдером програмної послуги, то згідно із положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. №71 «Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань» останній зобов’язаний укласти з позивачем договір про виплату винагороди (роялті) за пряме або опосередковане комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань.
З огляду на те, що позивачем був скерований відповідачу проект такого договору, проте останній до часу звернення до суду його не підписав, порушене право позивача відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 187 Господарського кодексу України підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб, тобто шляхом визнання договору укладеним.
Однак з такими висновками суду погодитися не можна. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» суб’єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду пакетів програм, використовуючи для передавання цих програм ресурси багатоканальних телемереж, є провайдером програмної послуги.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згідно з ліцензіями Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 26 лютого 2003 р. НР № 0815-п., від 26 лютого 2003 р. НР № 0816-п, від 26 лютого 2003 р. НР № 0735-п є провайдером програмної послуги.
З огляду на визначення його правового статусу Законом України «Про телебачення і радіомовлення» відповідач у своїй діяльності може використовувати лише такий об’єкт суміжних прав, як пакети програм. При цьому він не створює, не комплектує з передач програми (телерадіопрограми) та не несе за них редакційної відповідальності.
Водночас згідно з наявними у нього дозвільними документами . тобто ліцензіями, він не вправі здійснювати інші види діяльності, зокрема безліцензійне використання таких окремих об’єктів суміжних прав, як фонограми, відеограми чи їх примірники.
Також у силу приписів ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивач не надав на підтвердження заявлених позовних вимог доказів щодо наявності у нього повноважень на збір і розподіл винагороди в інтересах власників фонограм, відеограм чи їх примірники, що прямо передбачено положеннями його статуту (Розділ 4).
Без врахуванням цих положень Закону судом безпідставно прийнято в якості доказу на підтвердження вимог позивача акт моніторингу ретрансляції (повторного публічного сповіщення) фонограм (відеограм) та зафіксованих у них виконань в межах програм телеканалу Fason TV від 16 листопада 2018 р., оскільки матеріали справи не містять жодних доказів наявності у позивача повноважень на збір і розподіл винагороди власникам фонограм, зафіксованих у цьому акті.
Не можна погодитися з висновками суду, що договір слід вважати укладеним з 18 грудня 2018 р., а не з дати набрання чинності рішенням суду у даній справі, оскільки в такому випадку відповідач потрапляє під дію санкцій, передбачених цим договором за несвоєчасне подання звітів та проведення розрахунків, що не відповідає положення ст. 187 Господарського кодексу України.
Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.
Керуючись ст.ст. 254, 256, 258, 259, 275 Господарського процесуального кодексу України,

просимо:

1.	Прийняти апеляційну скаргу до розгляду.
2.	Рішення Господарського суду Львівської області від 07 червня 2019 р. скасувати. 
3.	Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Додатки: 

1) Квитанція про сплату судового збору.
2) Копія рішення Господарського суду Львівської області від 07 червня 2019 р.
2) Квитанція та опис вкладення та квитанція про відправлення копії скарги. 
3) Довіреність представника малого приватного підприємства «О».

(дата)
Представник 
МПП «О»                                                      (підпис)                                                     П.І.Б.